CamillaCoAMK

= =

media type="file" key="camillacollettAMK.mp3" width="240" height="20" = Camilla Collett (1813- 95) =

Camilla var den yngste i søskenflokken på fem i Wergeland familien, og hun ble født i Kristiansand i 1813. Camilla var svært begavet og hadde en utømmelig fantasi. Hun gikk på pikeskole, og var svært glad i å lese og skrive. 17 år gammel traff hun Johan Sebastian Welhaven, og de ble hodestups forelsket i hverandre. Hjemme på prestegården var alle klar over at Camilla var forelsket i erkefienden Welhaven. Når hun forsvarte synspunktene hans, ble hun nærmest sett på som en forræder. I virkeligheten holdt Camilla med begge parter. Men det som opptok Welhaven var striden mellom ham og Henrik Wergeland, og for Camilla var dette sårende og nedverdigende. Hun måtte ta en avgjørelse, og hun bestemte seg for å starte et nytt liv i Hamburg. Der fikk hun Welhaven på avstand, og i 1814 gifter hun seg med juristen Peter Jonas Collett, de får fire sønner sammen. Camilla startet sitt forfatterskap med å gi ut noen artikler og føljetonger, riktignok anonymt. På denne tiden var det ikke passende for en kvinne å skrive, samfunnet mente at en kvinne som drev forfatterskap og hadde sterke radikale meninger, kunne man ikke stole på. Men ekteparet lot seg ikke knekke, Camilla fortsatte å skrive. Men bare etter ti års ekteskap døde Peter Jonas Collett, og Camilla ble alene med fire barn. Camilla bestemte seg for å skape seg et levebrød som forfatter. I mange år reiste de fra sted til sted i utlandet og bodde på små hybler og pensjonater. Hun skrev tendensromanen //Amtmandens Døttre,// det vil si en roman som kritiserte forholdene i samtiden. Romanens budskap sjokkerte publikum, og kritikken var nådeløs. De mente det var uhørt at en kvinne kritiserte forholdene mellom mann og kvinne. Men det var også mange som beundret Camilla. Boken var den første tendensromanen som ble gitt ut i Norge, og den sjangeren skulle bli mye brukt av andre forfattere i de neste tiårene. Camilla skrev en mengde brev og dagboknotater, og i 1863 kom selvbiografien //I de lange Nætter//. Resten av forfatterskapet brukte hun stort sett til kvinnesaker, og dyrevern. Hun gikk særlig til felts mot plaging av forsøksdyr, trekkdyr og slaktedyr.