Russepresidentens+tale

Mappeoppgave 2; Retorikk / Tale

Klara, Julie, Martin og Karoline

**Case:**
 * [[image:Skjermbilde_2012-02-14_kl._16.36.09.png caption="Trykk på bildet for å åpne siden" link="glu2012no/Case; Russepresidentens tale"]] ||

__ **Talen:** __

Kjære rektor, kjære lærere, kjære familie og kjære medelever.

Vi klarte det.

13 års skolegang er bak oss, og i dag skal vi alle være stolte. Vi har fullført den videregående opplæringen, og blanke hvite ark ligger klare og venter på oss. Fargestiftene har vi fått av våre dyktige lærere, og beviset på dette sitter dere med i handa. Nå er det vår tur. Nå må vi blande våre egne farger. Ved hjelp av fargestiftene kan vi lage akkurat hva vi vil. Det er opp til hver og en av oss hvordan vi velger å bruke disse fargene.

Veien frem til i dag har vært lang og til tider vanskelig. Vi har kjempet oss gjennom 7 år på barneskolen. Gjennom indianer rop, pokemonkort, klinkekule-turneringer og utallige forhold. Vi har vel alle løpt med lapp til en i klassen og spurt på sjans for en venn. Men vi kom oss gjennom barneskolen med livet i behold, og ble kastet videre på ferden til ungdomsskolen.

Som trettenåringer startet vi våre tre år på ungdomsskolen. Pokemon- kort og klinkekule turneringer ble fort byttet ut med parfyme og fotball turneringer. Nå var det tiden for konflikter, hormoner og identitetskriser. Dette var ikke så merkelig, ettersom de fleste av oss ikke visste hva som var opp eller ned. De fleste av foreldrene våre ser nok tilbake på denne perioden med skrekk og gru. Men på tross av alle konfliktene, hormonene og identitetskrisene kom vi oss gjennom ungdomsskolen også.

Overgangen fra ungdomsskolen til videregående var annerledes enn overgangen fra barneskolen til ungdomsskolen. Vi møtte en ny hverdag, hvor det ikke lenger fantes meldingsbøker, glosebøker eller innføringsbøker. Dette gav oss en smakebit på det ansvaret vi nå står klare for å ta. Vi måtte også gjøre vårt første skolerelaterte valg. Vi måtte ta det første steget mot et yrke. For mange av oss ble dette et vanskelig valg. Venner, foreldre og lærere hadde alle meninger når det kom til hvilken vei vi skulle ta. Vi fant vår vei, og nå sitter vi her.

Nå står vi ovenfor et nytt skolerelatert valg. Vi må velge hvilken utdannelse vi skal ta. Kanskje sitter en fremtidig statsminister, master-chef eller filmstjerne i dette rommet akkurat nå? Kanskje det er deg?

Tanken om fremtiden kan være skremmende. Henrik Ibsen sa en gang: «Om fremtiden! Men herregud, den vet vi jo slett ingenting om?» Mange av oss kan nok kjenne oss igjen i dette sitatet. Etter 13 trygge år, står vi nå alene og vet ikke hva som venter oss. Noen har kanskje planen klar og vet akkurat hva de vil, andre har ikke peiling. Selv har jeg funnet inspirasjon i noe den amerikanske presidenten, Barack Obama, sa: «Vi kom ikke hit for å frykte fremtiden. Vi kom for å forme den.» Hvis du vil bli statsminister, er mulighetene der, du må bare vite hvilke farger som skal blandes. Jeg sier ikke at dette er lett. Som rektor sa i sin tale, vil vi nok møte mange utfordringer, og den planen mange av oss har klar kan fort bli annerledes. Men som moren min en gang sa: Hvis du ikke får det du ønsker deg akkurat nå, får du kanskje noe bedre senere.

Jeg vil gjerne bruke denne anledningen til å få takke alle som har vært med på å gjøre dette til tre minnerike år. Våre flotte lærere, vi takker dere. Rektor, vi takker deg. Rådgiver Eivind, vi takker deg. Jeg sitter igjen med, ikke bare kunnskap, men opplevelser, vennskap, inspirasjon og mot til veien videre. Takk til alle mine medelever, som har gitt meg glede, sorg, sinne og en uforglemmelig russefeiring. Takk for en flott opplevelse på russeball, og ikke minst, takk for de utallige konkurransene på tvers av klassene (hvor 3STB helt klar var de beste). Jeg tror alle mine medelever vil være enige i, at det er noen flere vi trenger å takke. Nemlig familiene våre. De har holdt oss i handa gjennom hele det trettenårige skoleløpet som vi nå avslutter. De har vært med på oppturer og nedturer, frustrasjoner og gleder og prøvd å fortelle oss hva som er riktig og galt. Selv om vi kanskje ikke alltid har tatt rådene til oss, er jeg sikker på at jeg snakker for alle når jeg sier at vi setter utrolig pris på dere.

Min kjære medelever, når vi nå om en snau halvtime, forlater denne salen, kan vi anse oss selv som unge voksne. Vi er ikke lenger elever ved den videregående skolen. Vi har tatt første steg ut i voksen livet. For mange av oss er dette en trist glede. Vi skilles fra våre klassekamerater gjennom mange gode år, samtidig som vi starter våre individuelle liv. Det er nå vi skal fargelegge de hvite arkene, og forme fremtiden som vi vil. Så ta frem fargestiftene, og tegn! Så skal jeg love dere, at vi alle sitter igjen med unike og praktfulle kunstverk.

Vi klarte det.

Tilbake til forsiden.