Tale

Velkommen til alle lærerkollegaer.

Vi har vel alle her i dette rommet, en eller annen gang sittet og revet oss i håret på grunn av nynorskundervisning. Enten det har handlet om vår rolle som lærere, eller da vi selv var elever. Mange elever er veldig negativt innstilt til nynorsk, så hvordan skal vi lærere klare å motivere elevene for nynorskundervisning i skolen? Er det elevene som har feil innstilling, eller ligger problemet et annet sted?

I Kunnskapsløftet er bokmål og nynorsk likestilt og det står eksplisitt hvorfor vi skal lære elevene våre nynorsk: //"(…) Norsk språk og kultur utvikles i en situasjon preget av kulturelt mangfold og internasjonalisering, i samspill med nordiske nabospråk og minoritetsspråk i Norge og med impulser fra engelsk. I dette språklige og kulturelle mangfoldet utvikler barn og unge sin språkkompetanse. Med utgangspunkt i denne språksituasjonen skal det legges til rette for at barn og unge får et bevisst forhold til språklig mangfold og lærer å skrive både på bokmål og nynorsk"// (LK06).

Barns holdninger til nynorsk er ikke noe som er medfødt, men noe som de tilegner seg gjennom de voksnes måte å møte nynorsk på. Hvis lærerne selv er negativt innstilt til nynorskundervisningen vil dette påvirke elevene, og de vil ikke få muligheten til å gjøre seg opp en egen mening. "Hvis du serverer elevene nynorsk som tran, så sier det seg selv at de ikke vil ha det”. Blir nynorsk fremstilt som noe vanskelig og kjedelig, er det nettopp den holdningen elevene kommer til å få.

Det første vi må ta tak i her er ikke elevenes holdninger, men hvordan vi som lærere, foreldre og ikke minst media forholder seg til denne språkdebatten. Kristin Halvorsen har nå gått ut og sagt at norskfaget skal endres, og her sier hun blant annet at det som også må til er en kompetanseheving for lærere i nynorsk lesing og skriving. Det er viktig at lærere er trygge og fagsterke på det de skal formidle til elevene, og dette er like viktig i nynorsk som i andre fag.

Selv med endrede holdninger hos lærerne er det viktig å integrere sidemålet i norskfaget. Det er ikke sånn at man plutselig må ha en uke med nynorskundervisning, fordi man har ”glemt” det hele halvåret. Vi som lærere har en læreplan å forholde oss til, og den skal være der som et hjelpemiddel og ikke som en byrde. Det er viktig at nynorskundervisningen er kontinuerlig og at den ikke foregår periodevis, noe som er veldig vanlig i skoler nå. Elever må bli vant til å bruke nynorsk og bør derfor bli presentert for dette tidlig på skolen.

Som tidligere nevnt, er ikke barn født med fordommer og negative holdninger overfor verken nynorsk eller andre ting. Hvis elevene slapp å bli matet med dårlige holdninger, og heller ble vant til å omgås nynorsk allerede fra tidlig alder, ville det i større grad blitt en naturlig del av hverdagen. Det ville være mindre grunn til å stille spørsmålstegn ved å lære begge målformene vi har i Norge. Det er ingen som stiller spørsmålstegn ved å måtte lære engelsk, og dette skjer allerede fra første klasse på barneskolen. Nynorsk derimot, som er en del av vårt eget språk, står ikke nevnt i læreplanen før kompetansemålene etter 4. trinn. Med andre ord er engelsk en større prioritering enn å kunne sitt eget språk. For språket vårt består nå engang av to målformer, og selv om nynorsk er sidemål for oss her, er det like mye norsk som det bokmål er. Hvorfor skal det være slik at nynorsk er mer fremmed og mer negativt ladd enn for eksempel engelsk? Hvorfor er det ikke naturlig å integrere nynorsk i undervisninga allerede fra første klasse? Vi som lærere må være med på å fremheve nynorsk som en del av norskfaget. Nynorsk blir nærmest sett på som et eget fag, avskåret fra norskfaget og hovedmålet, og det virker som lærere utsetter den påtvungne nynorskopplæringen lengst mulig. En opplæring som stort sett er forbundet med pugging av grammatikkregler, noe som bringer meg videre til neste moment.

Holder det med motiverte lærere eller må det gjøres noe med didaktikken? Nynorsk er blitt til noe negativt, og det skal derfor mye til for å snu denne trenden. Med motiverte lærere og en integrering av nynorsk fra barnetrinnet er vi godt på vei. Men vi må gjøre noe med det som skjer i klasserommet. Undervisningsmetodene må forandres og fokuset på grammatikkundervisningen bør reduseres. Vi bør fokusere mer på litteraturen, og det finnes masse litteratur som interesserer elever, og det bør bli like vanlig å lese nynorsk som bokmål. Elever blir ikke mer begeistret for nynorsk ved kun å jobbe med grammatikk. For å snu det negative må vi lærere gjøre undervisningen og læringsaktivitetene mer variert.

Ved en skole i Oslo hadde de en prøveordning der elevene fikk muligheten til å fokusere mer på nynorsk litteratur enn på grammatikkundervisning. Nasjonalt senter for nynorsk i opplæringa tildelte skolen 15.000 kroner, som ble brukt til å sende lærerne på kurs ved nynorsksenteret i Volda, og til å kjøpe nynorsk litteratur som skulle falle i smak hos ungdommene. Ut ifra dette skulle det bli en fast dag i uka, hvor elevene skulle få muligheten til å lese nynorsk litteratur. Tilbakemeldingene fra fjorårets elevkull var at de fikk et bedre ordforråd etter de ukentlige lesestundene.

"Jeg opplevde at elever som leste Halldis Moren Vesaas gråt fordi det var så fint. Det skjer ikke når elevene må bøye nynorske verb. Da gråter de av andre grunner" forteller norsklæreren ved denne skolen.

Men det er ingen grunn til at elever skal gråte når de har grammatikkundervisning. Hvis vi lærere tenker mer kreativt, kan vi krydre undervisningen med faglig og meningsfull moro. I boka ”Nynorsk på nytt” av Askeland og Falck-Ytter finner vi mange morsomme læringsaktiviteter vi kan bruke i undervisningen.”Bingo”, ”miming” og ”fire på rad” er noen eksempler på dette.

Så, kan vi klare å endre holdningene våre? Kan vi klare å integrere nynorsk fra tidlig alder? Kan vi klare å flytte fokuset vekk fra pugging av grammatikk til litteratur og mer spennende læringsaktiviteter? JA, det kan vi. Men dette er ikke noe som vil skje av seg selv. Skal vi klare å motivere elevene for nynorskundervisning må vi tenke nytt, vi må være kreative og vi må motivere hverandre. Jeg mener at de ulike læringsaktivitetene vi bruker for å motivere elevene, også vil være en motivasjon for oss. Vi vil bli inspirert til å finne flere metoder, ”stjele” av hverandre, og dermed bidra til at undervisningen blir mer variert. Jeg mener at elevene gjennom disse metodene vil oppleve større mestringsfølelse, noe som igjen vil øke vår egen mestringsfølelse.

Jeg vil avslutte med et sitat fra Halldis Moren Vesaas, ”Det hjelper alltid bra på forståinga når fordommene fell”. Lykke til og takk for meg.